Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
BASADA EN THE KILLER
És increïble com arriba a cansar físicament no fer res.
Si no suportes estar avorrit,
no pots fer aquesta feina.
CAPÍTOL U PARÍS, L'OBJECTIU
París té una manera peculiar de despertar.
A poc a poc.
Sense remor ni la pudor de benzina de Berlín o Damasc
ni el brunzit persistent de Tòquio.
En Popeye va ser qui ho va definir millor:
"Soc el que soc".
No soc excepcional.
Només soc…
diferent.
Considera't afortunat si mai ens topem.
És clar que la sort no existeix.
Ni el karma,
ni, oh, quina pena,
la justícia.
Tot i que m'agradaria fer veure que existeixen,
no existeixen.
Neixes, vius la teva vida,
i un dia, mors.
I mentre vius, "fer el que estàs destinat a fer és la llei".
Per citar…
algú.
No recordo qui.
Cada any neixen cent quaranta milions d'éssers humans.
Més o menys.
La població mundial és d'uns 7,8 milers de milions.
Cada segon moren 1,8 persones.
Mentre que en aquell mateix segon, en neixen 4,2.
Res del que he fet altera mai aquestes xifres.
A vegades es confon l'escepticisme amb el cinisme.
La majoria de la gent es nega a creure que el més enllà
no és res més que un buit fred i infinit.
Però jo ho accepto,
així com la llibertat que dona acceptar aquesta veritat.
M'he adonat que el moment d'actuar
no és quan hi ha més risc.
Els problemes reals sorgeixen
durant els dies, les hores i els minuts abans d'executar una feina
i durant els minuts, les hores i els dies de després.
Tot depèn de la preparació,
la minuciositat,
les futilitats,
i les futilitats.
No deixis res a la policia,
perquè té pinces, uniformes forenses i equips d'ADN.
I evita que se't vegi,
tasca impossible al segle XXI.
Almenys, evita que et recordin.
Tranquil·litat
i mai no t'aturis.
M'he disfressat d'un turista alemany que vaig veure a Londres fa temps.
Ningú vol haver de parlar amb un turista alemany.
Els parisencs els eviten com tothom evita un mim de carrer.
Hi ha 1.500 McDonald's a França.
Està prou bé per comprar-hi deu grams de proteïna a un euro,
entre els 46 milions que en serveixen cada setmana.
M'agradaria dir-te quan vindrà exactament,
però segons la informació que he obtingut, et puc dir que vindrà.
És tot el que sé.
Hola? Que em sents?
Han passat cinc dies.
Si no ve avui o demà marxo.
Entesos. Però no cal que et recordi que si no complim…
- En plural? - Doncs sí.
No fem factura. Hem assumit el cost fins a avui.
Tu truca si durant les properes 24 hores
no passa res.
I llavors decidirem.
Hol…?
Vivim en un món on homo homini lupus est,
i així gasto el típic clixé.
Cadascú mira per si mateix.
Matar o morir.
És la supervivència del més apte.
I no és això, la naturalesa humana?
A aquells qui tenen fe en la bondat inherent de la humanitat,
els vull preguntar:
en què la baseu, exactament?
Abans reservava molt a través d'Airbnb.
Ara ja no.
Als amfitrions els encanten les càmeres.
És clar que entre el 70 % i el 80 % de condemnes improcedents
són conseqüència directa de testimonis oculars.
Però només cal veure uns quants capítols de Dateline
per saber que pots ficar la pota de mil maneres.
Si se te n'ocorren una dotzena, ja ets un geni.
I jo no ho soc pas.
Des del principi dels temps,
uns pocs sempre han explotat la immensa majoria.
És la base de la civilització.
La sang del morter que lliga tots els maons.
Costi el que costi,
procura ser dels pocs i no formar part de la majoria.
En feines a l'estil d'Annie Oakley,
la distància és l'únic avantatge.
Tota la resta, l'espetec de focs artificials,
els vidres trencats, els crits…
Tot són desavantatges.
Quan hi ha testimonis implicats,
tot es torna borrós.
Els veterans ho anomenen "visió tubular".
Jo ho anomeno "la bona sort de l'ofici".
Merda.
Són les hores mortes les que duen un home a la ruïna.
No és del poeta Dylan Thomas, però podria.
Les feines dissenyades per posar nerviós
són sempre les més pesades.
Ara valoro molt més la feina de proximitat.
Accidents preparats, enverinaments graduals.
Qualsevol cosa que impliqui creativitat.
Quan va ser l'últim cop que vaig ofegar algú en silenci?
En Gary Ridgway,
l'assassí de Green River,
va matar com a mínim 49 dones en dues dècades.
Era tan ximple, que no sabia quants dits tenia a la mà.
Però era molt meticulós.
Hi he dedicat més de 10.000 hores.
A més, tinc com a còmplice la negligència de la policia.
Tenen massa casos.
La mitjana de batudes d'en Ted Williams és de 0,344.
La meva seria la màxima, 1,000,
però no va ser mèrit meu
que el comptable d'una màfia morís d'un infart.
L'únic cop que la nicotina, la carn vermella i els problemes maritals
m'han fet la feina.
De totes les mentides que explica la indústria militar d'EUA,
la meva preferida és
que defensen que la privació de la son no es pot considerar tortura.
La vigilància és clau.
Fins i tot la ment més disciplinada es cansa
s'impacienta,
es precipita
i fica la pota.
Per a mi, la música és una bona distracció.
Una eina per concentrar-me.
Evita que els pensaments divaguin.
El meu procés és logística pura,
només centrat en l'objectiu.
Jo no soc qui per prendre partit.
No és cosa meva formar-me una opinió.
Ningú que em pugui pagar
vol perdre temps convencent-me de les seves raons.
No em dec a cap déu ni a cap país.
No honoro cap bandera.
Si soc efectiu,
és gràcies a un fet molt senzill.
Se…
me'n…
fot…
una…
merda.
A aquesta distància,
els descens de la bala no suposa un problema.
Només cal una freqüència cardíaca per sota de 60
i prémer amb compte
perquè el vidre antic no n'alteri la trajectòria.
Cenyeix-te al pla.
Anticipa't, no improvisis.
No et refiïs de ningú.
Mai no cedeixis l'avantatge.
Lliura la batalla per la qual et paguen.
Ofega l'empatia. L'empatia suposa debilitat.
La debilitat implica vulnerabilitat.
En cada pas del procés,
pregunta't: "I jo què en trec?".
Això és el que cal,
allò amb què t'has de comprometre
si vols fer-ho bé.
És senzill.
Merda.
Ostres, no…
No m'havia passat mai.
QFJWB?
Què faria en John Wilkes Booth?
Nitro. Nitrometà polvoritzat.
Com si em frego els ulls i m'afaito la llengua.
Has fet el que has pogut.
Tranquil·litza't. Respira.
Som-hi!
Vaja, vostè sí que ha viatjat, senyor Unger.
És impressionant.
Gaudeixi del vol.
Com ha pogut passar?
- És inaudit. - Ha passat.
Això vols que digui al client, "Ha passat"?
És un problema com una catedral i faig curt, collons.
Ja no hi haurà més oportunitats fins ves a saber quan.
Hòstia.
Li oferiré una solució quan es pugui i li diré que farem el que calgui.
Me n'informes tan bon…
El passaport.
La gorra.
Atenció, passatgers del vol 1258 cap a Santo Domingo,
s'embarcarà de seguida.
Avui oferim vals gratuïts
als passatgers que estiguin disposats a canviar de vol.
Si li interessa, parli amb el personal.
Gràcies per voler renunciar al seu seient, senyor Bunker.
Li oferim una habitació per a aquesta nit
i tres begudes durant el vol de demà.
Surt d'hora i va directe a Santo Domingo.
Deixi-ho allà.
- Vol que li posi…? - No, gràcies.
Gràcies, senyor.
CAPÍTOL DOS REPÚBLICA DOMINICANA, L'AMAGATALL
- L'UCI quatre. La quatre! - Quatre.
Ai, no.
Si us plau, que no et senti.
Ha de descansar.
Té una hemorràgia interna.
Li han fet una segona transfusió i li han donat analgèsics.
Van venir dos.
Els pot identificar, no es van amagar pas.
Un era una dona.
No van venir pas a robar. M'ha dit que… Que…
- Que potser… - Tranquil.
"Hi ha coses pitjors que el que m'han fet".
No parava de dir-mho.
Tu t'ho imagines?
Hi ha res pitjor?
M'ha dit que mentre…
l'atacaven,
va apunyalar l'home, va travessar el finestral,
- es va amagar… - Respira.
Van marxar en un cotxe verd amb llum a sobre.
Una merda de taxi. És que és increïble.
Ella sap que hi ha coses que pot dir i coses que no,
si algú pregunta.
Sempre has tractat bé a ma germana. T'estima.
Sé que no he de ser indiscret.
- Però és que això… - Marcus.
Et buscaven a tu i no volien deixar testimonis.
Marcus, escolta'm bé.
Et prometo, et juro,
que no permetré que torni a passar una cosa així.
Ja la podem moure, avui mateix la traslladarem
a l'hospital privat de Punta Cana, tal com s'ha acordat.
No! No intentis…
Estàs bé?
Deixa que et vegi.
Tenia tanta por que se m'escapés alguna cosa.
Però no ho vaig fer.
Per molt que em diguessin,
per molt que em fessin,
no els vaig dir res.
Res, sobre tu.
Res de res.
N'hauries estat orgullós.
- Vaig ser forta. - Ja ho sé.
És gaire greu?
Ben aviat ho descobriré, oi?
Vaig pensar:
"Si no ho aconsegueixo,
si no sobrevisc,
no el veuré mai més."
I no ho podia suportar.
Per això vaig fer un cop de cap.
Ara, descansa.
Ja ho faig.
DOLORES ADVOCAT E. HODGES
Vol enviar-ho per la nit?
Amb aquest import, arribarà d'aquí a dos dies,
quan acabi la jornada laboral, senyor… Madison.
És culpa teva, Leo,
que jo ara hagi de treballar a casa.
Cenyeix-te al pla.
Anticipa't. No improvisis.
No et refiïs de ningú.
Mai no cedeixis l'avantatge.
Lliura la batalla per la qual et paguen.
- Disculpa. Faig tard. - Ofega l'empatia.
L'empatia suposa debilitat.
La debilitat implica vulnerabilitat.
En cada pas del procés,
pregunta't:
"I jo què en trec?".
Això és el que cal,
allò amb què t'has de comprometre
si vols fer-ho bé.
És senzill.
Collons, tio. Si tot just acabo de començar.
T'ho ensenyo, entesos?
Queda-te-la.
També hi ha un condó. El que és meu és teu.
Queda-te-la, si vols.
Què més? Vols la ràdio?
Explica'm la carrera que vas fer fa tres dies.
Què?
Fa tres dies?
Un moment! No! Ara te l'he explico.
El tio aquell i la dona, oi?
Els de l'aeroport privat, vols dir?
Els vaig recollir cap al migdia, just abans de dinar.
Havia fet voltes tot el dia i res, cap client.
Volia tocar el dos, però va arribar l'avió i vaig esperar.
Feien una parella estrambòtica. Ella semblava un bastonet.
I el tio?
L'hauria d'haver dut lligat. Feia una por de collons.
Explica'm-ho tot ben detallat amb el màxim que recordis.
I tant. Els vaig dur, ja està.
Era anada i tornada, em van fer anar cap al nord
i després em van fer anar per la selva un bon tros.
M'ho van ensenyar per Google. Els hi vaig dur.
No m'hi podia negar.
Vam acabar en una propietat privada i jo els havia d'esperar.
Van estar-s'hi…
una hora, potser.
És la propera sortida.
M'estava morint de gana.
El taxímetre ja podia córrer,
que jo els volia deixar allà. No hauria, però gairebé ho faig.
Atura't aquí.
Van tornar al vespre.
El tio tenia la cama destrossada, sagnava.
Els vaig haver de tornar a l'aeroport.
I ja està.
Puc?
En vols?
Pregunta'm el que sigui. El que sigui.
No sé qui eren i tampoc vull saber qui ets.
Què et sembla si surto i deixo les claus? Camino cap a…
I…
Ja està, Sr. Cunningham. Que tingui un bon viatge.
CAPÍTOL TRES NOVA ORLEANS, L'ADVOCAT
Nova Orleans.
L'encantadora i humida Nova Orleans.
Un miler de restaurants i un sol menú.
On el professor Hodges em va convèncer de deixar d'estudiar Dret
i provar d'esquivar la llei.
Hi ha més de 50.000 naus d'emmagatzematge als Estats Units.
Jo hi tinc trasters a sis.
M'agrada imaginar que quan s'acaben els pagaments automàtics
passa com al programa Storage Wars,
que m'esbotzen el pany
i veuen què hi ha a dins.
FERRETERIA
Dolores.
M'has enyorat?
Càmeres de vigilància i un pany automàtic dels anys 80.
Solucions antiquades per a greus problemes de seguretat.
Ei!
Moltíssimes gràcies, tio.
Em salves la vida.
Un, Mississipi.
Dos, Mississipi.
Tres, Mississipi.
Quatre, Mississipi.
Cinc, Mississipi.
Sis, Mississipi.
Set, Mississipi.
- Quines ganes. - Sí, jo també.
- Va tot bé? - Sí.
- Només aquest? - Només aquest.
Ostres.
- Que vagi bé. - Adeu.
Hola, Dolores.
Hola, com…?
EDWARD HODGES AVOCAT DE COMERÇ INTERNACIONAL
Ai, mare!
Mare meva!
- Ai, mareta meva. - Calla.
- Què passa, Dolores? - Ho sento.
He dit que em calia tem…
Per l'amor de Déu.
Però què t'ha passat pel cap per venir aquí?
No és propi de tu, company. M'ho vols explicar?
Perquè no se m'acut què puc tenir
que valgui tant la pena perquè corris aquest risc.
Sí.
Fes el que et digui.
És una bogeria.
No es pot definir de cap altra manera: bogeria.
Perquè no deus estar enfadat amb mi, oi?
Ho sento. He obert la porta de fora.
- Dolores. - El de FedEx…
Soc jo qui s'ha de disculpar. Ho sento molt.
És evident que hi ha hagut un malentès.
Voldria que respiressis.
Que pensessis una mica.
Ho solucionarem de seguida. T'ho prometo.
Quan s'adoni de la bogeria que està cometent.
Vas tornar a casa?
Com se t'acut, si sabies que jo…?
Sabies de sobres que jo ja no podia fer-hi res.
- I te'n vas a casa? - Qui són?
Qui són qui?
Però què hi fa, això?
No vaig ni mirar-me la factura, però això ara no fa al cas.
Les conseqüències, quan algú erra el tir,
són automàtiques.
Per greu que sàpiga, s'ha de trucar el client.
Estava obligat a recompensar un home molt emprenyat i molt poderós.
Mai m'hauria imaginat que te'n tornaries a casa.
De cap manera.
Què collons fas? Actues com un adolescent.
Però no és massa tard.
Encara pots salvar aquest desastre,
però només si desapareixes,
que era el que creia que havies fet.
Tens més diners dels que podràs gastar
gràcies, en bona mesura, a mi.
Per què no ets a l'altra punta del món amb un del teus àlies gastant-te'ls?
No em creus, penses que no pots confiar en mi. Molt bé.
Suposo que m'ho he buscat.
Després de tants anys i d'haver muntat tot això,
creia que teníem un vincle.
És aquí, en alguna banda.
Sé que tens còpies, Eddie,
sobre mi, els altres, tot plegat.
No faries servir el núvol
i tampoc ho trauries de l'oficina.
Estàs ben equivocat.
Tot el que faig era en aquests dos portàtils.
I ara ja no.
A qui pretens intimidar?
No ho aconseguiràs. No en trauràs res de bo.
L'única opció lògica que et queda
és girar cua ara mateix, sortir per la porta
i començar una nova vida.
Que et vagi bé.
T'ofegaràs a poc a poc, després em desfaré de tu.
I encara que em quedin peces dels teus tripijocs per encaixar,
com que hauràs desaparegut,
el rastre acaba on va començar.
Tret que…
Vull la informació, Edward.
I se t'acaba el temps.
Ves a la merda.
Tres claus de quatre mil·límetres. No fumador, de mitjana edat.
I pesa uns vuitanta-un quilos.
Hauria de durar sis o set minuts.
Merda.
Cenyeix-te al pla.
Anticipa't. No improvisis.
Lliura la batalla per la qual et paguen.
No et refiïs de ningú.
Suplicaria si servís d'alguna cosa.
Sé quins noms busques.
Sé qui són.
Però…
abans de dir-te'ls, vull una cosa a canvi.
Sé de què ets capaç, que pots fer…
que les coses semblin…
Te n'aconseguiré els noms,
però promet-me que no crearàs una mala imatge.
Si us plau.
No puc desaparèixer sense més.
Als meus fills els cal l'assegurança de vi…
Ofega l'empatia.
Doncs sí que suplico.
L'empatia suposa debilitat.
La debilitat implica vulnerabilitat.
En cada pas del procés,
pregunta't: "I jo què en trec?".
Això és el que cal.
allò amb què t'has de comprometre
si vols fer-ho bé.
És senzill.
Et cal ajuda per amagar el cos?
No soc mala persona.
De debò.
Hòstia santa!
La data d'inici de la teva feina a París
és el 28 de novembre, per tant, ves a la ena.
A la ena, per ordre numèric, busca 1128.
U, u, dos, vuit.
L'adreça et sonarà.
Com…
EXCEDENT IMPREVIST
que va passar allò,
hi ha un apèndix darrere.
Són les dades de dues transferències bancàries
pels subcontractistes que busques.
Estan classificats pel número de compte. Número?
- Dos, tres, un… - Ves a la de.
Per ordre numèric també.
SAINT PETERSBURG, FLORIDA
BEACON, NOVA YORK
PAGAT ÍNTEGRAMENT CLAYBOURNE, H.
Claybourne?
És el client.
Netejar, sense excepció, és una feina dura,
per dir-ho suau.
Si no vols que es resolgui un trencaclosques, treu-li peces.
I escampa'n la resta.
Com és allò que diuen?
No cal matar totes les mosques que piquen.
A vegades m'he de recordar…
que l'únic camí a la vida és el que deixes enrere.
Doncs ja el pot conduir, senyor Kincaid.
CAPÍTOL QUATRE FLORIDA, EL BÈSTIA
D'aquí a 180 metres, haurà arribat a la seva destinació.
L'estat del sol.
On, si no, trobaries tants individus semblants…
fora de la presó?
Espero que no vulguin dormir junts.
Però anem per ordre.
PASTILLES PER DORMIR
LICOR DE MALTA
Potser fer pauses obligatòries de 30 dies quan prens creatina no és mala idea.
Bé, doncs som aquí.
Vigilant.
Ben concentrat.
Sort que se me'n fotia una merda.
Diva, seu!
Diva, passa!
És un càlcul aproximat
basant-me en què un pit bull sol pesar entre 20 i 25 quilos.
Aquesta sembla més gran,
ara de prop.
Atenció. Conté difenhidramina.
No en prengui en cas d'al·lèrgia a la difenhidramina.
Truqui al veterinari
si té símptomes com vòmits, diarrea o una pèrdua de pèl excessiva.
Diva!
La vella Amèrica avança, plena d'elegància i calidesa.
Aquesta és la música d'Amèrica.
Ens trasllada a l'oceà Atlàntic i les nostres platges.
I cap als destins a les illes caribenyes.
Avui tornem a Arley Hall i als jardins de Cheshire,
i si t'agrada la jardineria,
t'emocionarà,
ja que és un dels jardins més antics que existeixen.
Cenyeix-te al pla.
Anticipa't. No improvisis.
No et refiïs de ningú.
Lliura la batalla per la qual et paguen.
No has triat bé la casa, malparit.
Ets el de la República Dominicana?
Ets tu, oi que sí?
Saps? La majoria de…
Això és el que cal,
amb què t'has de comprometre
si vols fer-ho bé.
És senzill.
Benvingut, senyor… Grant.
L'informarem quan comenci l'embarcament.
Ja deu tornar a casa, suposo.
Encara no.
Atenció a tots els passatgers del vol 182 amb servei fins a LaGuardia.
Demanem als passatgers amb infants
i a tothom qui necessiti assistència que…
CAPÍTOL CINC NOVA YORK, L'EXPERTA
A tret de pedra de la ciutat que no dorm mai.
No gaire lluny dels camins habituals.
Què fas?
Així, vivint entre els "normalets".
En nom d'Enterprise, senyor Malone, que passi un bon dia conduint.
Ets una professional en actiu i vius en una comunitat residencial.
Una opció poc habitual.
IBUPROFÈN
Segons en Leo, semblava un bastonet.
No anava malencaminat.
…i el vent de l'oest al nord-oest a més de 30 km per hora.
Hi haurà nevades o xàfecs de neu i el fred es mantindrà tot el dia de demà.
La més alta ha estat de -2 ºC i la més baixa, de -9 ºC.
Demà s'arribarà als -3 ºC. De l'oest al nord-oest…
Bé, doncs.
Tothom sap que quan es troba el cos d'una dona,
el sospitós principal sempre és el marit o el xicot.
Sobretot si no hi ha senyals d'agressió sexual.
Bé,
potser no tothom ho té clar.
No sé si diria que és art, però…
Però què…?
M'he portat molt bé durant molt de temps.
Tan de bo hagués pres un Häagen-Dazs cada dia.
- Li duc la carta? - No cal, gràcies, Carl.
Sí que prendré una copa. Els whiskys, si us plau.
- I la meva ampolla, de passada. - I tant.
Quan dic una, vull dir més d'una.
Digue'm que en Hodges és mort, almenys.
I que va ser una mort horrible.
Pren el que vulguis.
El xef m'envia el que creu que m'agradarà.
És el seu plat estrella. És deliciós.
Ni a la ciutat n'hi ha de millors.
Seria de molt mala educació
que no m'acompanyessis en el meu últim sopar.
Creus que duu verí?
Dedueixo que també has anat a veure a cert perdonavides de Florida.
No em fa cap pena.
- Aquí ho tenim. - Oh, quina rapidesa.
Els descric la selecció?
Quan ens ho hagis dit, ja ens els haurem acabat.
Salut.
No beuràs, tampoc?
Per favor.
Que consti
que jo no volia fer-li res a la teva amiga.
No vaig tenir res a veure amb allò.
M'oposava als seus mètodes i li ho vaig dir.
Però ja has vist com…
de disposat…
Reps un nom, una adreça,
no és personal.
Tots ens hem topat algun cop amb un civil
que s'ha interposat entre nosaltres i l'objectiu.
Quan vaig començar, em va sorprendre el que era capaç de fer.
Com m'era, de fàcil.
Per sorprenent que fos.
Però em vaig dir que hi hauria coses que no faria mai.
Ho feia per diners.
Per tant…
un cop en tingués prou, servirien per tenir una nova vida.
Una altra mentida que ens diem.
Per exemple, quan va ser l'últim cop que et vas preguntar per quin motiu
aquell a qui apuntaves era tan odiat per un altre?
Com menys saps, millor.
La crueltat d'un és el pragmatisme d'un altre.
Un caçador s'endinsa al bosc
i albira un os.
El més gran que ha vist mai.
Aixeca el rifle i dispara.
L'os cau,
el caçador s'hi acosta, però no hi troba res.
No hi ha cap os, ni branques trencades, ni sang.
I llavors, de sobte,
l'os l'embolcalla amb un braç enorme i li diu:
"Has disparat".
"Has fallat,
així que o t'endrapo o,
i tries tu,
et sodomitzo."
Per descomptat, el caçador tria viure.
El dia següent,
el caçador torna al bosc,
amb una escopeta encara més gran i torna a veure l'os.
Apunta, dispara i l'os cau.
El caçador avança. Ni rastre de l'os, fins que se'l troba al costat.
Aquest diu: "Ja coneixes el tracte".
Es produeix la humiliació.
El dia següent, el caçador torna al bosc,
ara amb un bazuka.
Veu l'os, apunta per la mira i dispara.
El retrocés el llança enrere.
Aixeca el cap mentre es dissipa el fum I allà hi troba l'os, de braços plegats.
L'os entretanca els ulls.
"Tu en realitat no vens a caçar, oi que no?"
Podries haver simulat un robatori que em fes caure pel gel.
Però en canvi, has vingut aquí.
Si em posés a cridar,
acabaria morta igual.
Crearies una història.
Segurament.
Però no seria net, això segur.
Per què corres aquest risc?
Em moro per parlar amb algú.
M'afalagues, però no.
Ets aquí perquè no ho has pogut evitar.
Creies que seuries aquí i sentiries que era el que tocava.
Com aquell dia, no fa gaire, que vas apuntar l'arma i, no sé per què…
vas fallar.
Com pot ser?
Fa molt de temps que em preparo per a aquest moment,
però no he aconseguit convèncer-me que aquest dia arribaria.
Com anem?
Ja hem acabat. T'ho pots endur tot.
Perfecte.
No deveu tenir cap gelat, oi, Carl?
Volen veure la carta de postres?
No. No, ja estem bé.
Cenyeix-te al pla.
Anticipa't. No improvisis.
No et refiï…
Aquí va bé?
O una mica més?
No soc qui per decidir, però potser allà al riu?
Ostres.
Els últims minuts sabent que són els últims.
No li ho desitjo ni al meu pitjor enemic.
Qui, ara que ho penso, ets tu.
Recordaràs la nostra conversa.
T'ho asseguro.
Quan t'arribi l'hora.
La vida que et passarà per davant dels ulls serà la meva.
Deu ser el que més s'assembla a perseguir-te com un fantasma.
Ajuda'm una mica, va.
No et refiïs de ningú.
Això és el que cal…
si vols fer-ho bé.
És arriscat, amb aquest,
ja que l'esforç de la policia és directament proporcional
al patrimoni de la víctima.
Què coi, tant hi fa.
CAPÍTOL SIS CHICAGO, EL CLIENT
La gràcia dels rics de debò
és que com més tenen, més els costa passar desapercebuts.
I la matrícula personalitzada no hi ajuda.
DUPLICADOR DE TARGETES I CLAUS
Ha arribat a la destinació.
Dubto que pertanyi al Mossad.
I segur que no és de la Mensa.
Bona sort amb el Wordle.
OPCIONS UNA SETMANA DE PROVA
No deixis caps per lligar ni res penjat.
Adeu-siau, Amèrica del Nord.
I ha de signar aquí i aquí.
S'ha de ser molt curós, amb això.
REINTEGRAMENTS I ALTRES CRÈDITS
Perfecte.
Oficialment ja no és client nostre
i tot s'ha transferit al compte del Carib.
Esperem poder atendre'l en el futur, Sr. Jefferson.
Si m'ho permet,
els assessors de gestió patrimonial estarien encantats d'oferir-li
les nostres possibilitats d'inversió.
Molt rebé.
Ei, vosaltres. Aquí, no.
Va, a una altra banda. Gràcies.
Mira.
Tinc Browning, Smith & Wesson i Colt.
Si no és el que vols, t'ho aconsegueixo.
Què t'agrada? De 9 mm? A en James Bond li agradava aquest.
Què et sembla aquesta? Una trenta-vuit?
Tinc la Desert Eagle, si en vols una de més portable,
però que tombi un ant.
Hi tens traça, amb la Glock compacta.
Té silenciador propi. Estàs fet un cowboy, tio.
Em caus bé. La propera, a meitat de preu.
Ja en tinc prou.
- Vols munició? - No, gràcies.
Sense munició.
Benvingut, senyor Hartley.
És el primer cop.
Que faci un bon entrenament.
Era nova.
Ostres, ho sento.
Això no és una bogeria.
La bogeria és fer 150 quilòmetres per anar a treballar.
I tant.
I llavors es queixa: "No ho suporto, s'ha acabat".
I l'endemà, altre cop, 150 quilòmetres per anar a la feina.
Tens tota la raó.
Ja t'ho he dit. I no em fas cas.
Però després… "Ei, Clay, i aquestes bitcoins?"
"I la venda a crèdit?"
T'ho explico i hòstia, t'encanta.
- Però… No m'estàs escoltant. - Que sí.
- I doncs, què fem? - Va, som-hi.
Anem a moure'ns.
Com si em dius: "Fem intervals d'intensitat".
I jo: "Què? Sí, home, intensitat… No vull".
TARGETA COPIADA!
A qui li cal un cavall de Troia quan hi ha Postmates?
Tot és a prova de bales
fins que el multimilionari vol una síndria Densuke.
Et buscaven a tu i no volien deixar testimonis.
Tenia tanta por que se m'escapés alguna cosa.
No sé qui eren, i tampoc vull saber qui ets.
Les conseqüències, quan algú erra el tir, són automàtiques.
- Doncs sí que suplico. - No has triat bé la casa, malparit.
Vas apuntar l'arma i, no sé per què, vas fallar.
Quan el miri als ulls,
crec que sé com anirà tot.
Hem de poder aplicar alguna deducció d'impostos.
I espero que es remogui cel i terra.
Es… Escolta'm!
No em decebràs tu,
m'hauré decebut jo i tothom
per no haver-te despatxat abans…
Qui collo…?
Com has…?
Entesos.
Eh…
Et truco després, Marvin.
He de penjar, Marv.
Que penjo, collons.
A veu…
No fem cap bogeria.
No m'havia adonat de…
Soc tot orelles.
Sort que hi ha seguretat. S'han quedat sense extra per Nadal.
És…
No tinc res d'efectiu, aquí.
Però puc dir que me'n portin. No?
D'acord, doncs, què és el que vols, exactament?
He vingut a demostrar-li com n'és, de fàcil, atrapar-lo, Sr. Claybourne.
I a preguntar: tenim algun problema, vostè i jo?
Que si… Què? Com que un problema?
No, és clar que no.
Se suposa que sé qui ets?
Perquè ja no recordo tan bé com abans els noms i les cares.
Entesos.
Hi ha una adreça.
És el número 3 de la Rue du Grev…
Segueixo sense…
Un moment.
Ets tu.
No hi havia caigut.
Escolta'm bé, primer.
El que m'has preguntat: no tenim cap problema.
No et tinc cap rancúnia per res del que hagi passat
o no hagi passat.
Que això quedi ben clar.
Just després de l'incident,
em van trucar.
Em van comunicar que les coses s'havien torçat.
Jo vaig respondre: "Ningú és perfecte."
Però admeto que vaig preguntar què se sol fer en aquestes circumstàncies.
I llavors, l'advocat aquell, en Hedges,
va suggerir que en aquest cas excepcional,
potser volia demanar una assegurança
per evitar represàlies.
Recordo que vaig pensar: "Per què és responsabilitat meva?".
A veure, has d'entendre que tot això…
No hi havia fet mai, això.
Havia perdut diners i, bé,
essent egoista, no volia represàlies.
Per això vam acordar un pagament de 150.000 dòlars més
per eliminar tot rastre.
Això és el que em van dir. "Una neteja a fons".
Ho va dir ell, no jo.
Vaig deixar prou diners en dipòsit
i me'n vaig oblidar.
Fins…
El que vull dir-te i no ho puc dir més clar,
és que no tinc cap problema amb tu.
Res de res.
Per mi,
està tot bé.
Tinc curiositat:
entro a casa teva a la força,
amb una pistola amb silenciador
i no tens ni idea de per què soc aquí?
Si he de tornar,
caurà una gota radioactiva a la teva tassa preferida.
Una mort lenta, ja t'aviso,
d'una necrosi facial dolorosa.
O hi haurà un error en l'eix de l'ascensor que duu a l'àtic.
Però et prometo
que serà una mort que t'escaigui.
EPÍLOG REPÚBLICA DOMINICANA
La necessitat de sentir-se segur.
És un terreny escabrós.
El destí no és més que un placebo.
L'únic camí a la vida
és el que deixes enrere.
Si, en el poc temps que tenim,
no ets capaç d'acceptar-ho,
potser no pertanys a la minoria.
Potser és que ets com jo.
Un de la gran majoria.
Subtítols: Cristina Riera Carro